-Du er ikke flink til å prute. -Jeg vet det.
Jeg har med noe til deg.
-Du husket det. -Selvsagt.
Vår håpefulle historieforteller. Så hyggelig.
God dag, general sahib.
Det er meldt regn denne uka.
Vanskelig å tro, hva?
Mitt barn, jeg er blitt ganske så glad i deg.
Du er en skikkelig gutt.
Men noen ganger trenger selv skikkelige gutter en påminnelse.
Så det er min plikt å minne deg på at du er blant likemenn.
Her er alle historiefortellere.
Hils din far fra meg.
Ja visst.
Til barnebarnet ditt?
-Det er ikke mulig! -Tusen takk.
Ha en god dag.
-Hva er i veien? -Ingen ting.
Generalen?
Er alt bra med deg?
Går det bra?
-Har du hatt hoste? -Ja.
Hvor er du fra?
Jeg vokste opp i Michigan, studerte medisin her, fikk sans for California
-Men familien din? -Vi er opprinnelig fra Russland.
Beklager.
-Hvordan føler du deg? -Som vanlig.
Vi har fått resultatene av prøvene.
Vent på meg utenfor.
''Innbyggerne i Kabul var skjeletter nå.
Skjeletter som solgte naswar på nattmarkedet, som drakk sterk te, -
- skjeletter som spilte kort i månelyset.
De hilste på meg da jeg gikk forbi, med klaprende tenner.
''Salaam, bror,'' sa de.
''Velkommen hjem.''
Den er ikke ferdig.
Den heter ''Sultanene av Kabul''.
Bra tittel.
Fortsett.
Det er slutten.
Det er ingen slutt.
Det er min fortelling, jeg avslutter den slik jeg vil.
Jeg er lei av disse apparatene. I morgen skal du ta meg med hjem.
-Men dr Amani sa... -Dr Amani bestemmer ikke det.
Hvordan går det, min venn?
Dere burde ikke ha gjort dere det bryet.
Det er ikke noe bry.
Ikke noe bry i det hele tatt.
Hvis du trenger noe, så spør meg slik du ville spurt en bror.
Det at du kom hit har klarnet øynene mine.
Hva med deg, Amir jan? Trenger du noe?
Nei takk, general sahib.
Unnskyld meg.
Takk. Nydelige blomster.
Jeg er så lei for det.
Det er best du går inn, ellers kommer faren din etter meg.
Fortellingen din fikk meg til å gråte.
Leste du den?
Hemmeligheten vår?
Ja.
Hemmeligheten vår.
Kan jeg gjøre noe mer for deg?
Nei, mitt barn. Takk.
Da lurerjeg på om du vil gjøre noe for meg.
Jeg vil at du skal gå khastegari.
Jeg vil at du skal be general Taheri om hans datters hånd.
Er du sikker?
Sikrere enn jeg noen gang har vært på noe.
Så gi meg telefonen og adresseboka.
Nå?
Når ellers?
Ja, mye bedre.
Det var elskverdig av deg å komme.
Jeg ringte for å høre om du har litt tid.
Om jeg kan besøke deg i morgen. I et hederlig ærend.
Klokka ni? Det passer bra. Da ses vi.
Dra hjem. Jeg ringer deg om en time.
Ja vel. Lykke til.
-Generalen sa ja. -Sa han ja?
-Men Soraya vil prate med deg. -Om hva da?
Hvordan kan jeg vite det? Hun vil snakke med deg.
Ja vel. Jeg er på vei.
Står til? Kom inn og drikk te.
Han kom ikke for å drikke te.
Samme det, vi går ut en tur.
Du vil gifte deg?
-Med meg, mener jeg. -Klart jeg vil.
Men... Jeg vil fortelle deg noe.
Det er noe du bør vite.
Jeg vil ikke vi skal begynne med å ha hemmeligheter.
Vi bodde i Virginia før vi kom hit. Vi flyttet fordi -
- jeg rømte med en afghansk mann.
Jeg var 18 år, og trodde vel jeg var opprørsk.
Vi levde sammen i nesten en måned.
Alle afghanerne i Virginia snakket om det.
Far fant oss til slutt. En dag sto han i døra og...
Han tvang meg til å komme hjem. Jeg var hysterisk, sa jeg hatet ham.
Vi flyttet til California noen uker etter.
Jeg snakket ikke med far på lenge. Og nå...
Nå føler jeg at jeg kan takke ham for at jeg er her.
Plager det deg, det jeg fortalte?
Litt.
Plager det deg så mye at du ombestemmer deg?
Nei.
Det er ikke i nærheten engang.
Jeg ville giftet meg med deg i kveld om jeg kunne.
Hva ser du?
Resten av livet mitt.
-De er så morsomme. -De var sprø.
Morsomt bilde.
De er så søte.
-Amir jan. -Jeg er her, Baba.
-Hjelp meg i seng. -Skal bli.
Jeg kommer tilbake med morfinen din og et glass vann.
Nei. Jeg har ingen smerter i kveld.
Kom hit, min datter.
SAN FRANCISCO 2000
Det blir ikke lett.
Men du må komme, Amir.
-Du er en bra mann. -Om Gud vil.
Ha det.
Er alt bra med deg?
Jeg må til Pakistan.
-Pakistan? -Rahim Khan er svært syk.
Vennen til faren din? Er det trygt akkurat nå?
Hva med bokturneen din?
Jeg ville ikke ha skrevet bøker om det ikke var for Rahim Khan.
PESHAWAR, PAKISTAN
Fryktelig, det som skjer i landet ditt.
Afghanere og pakistanere er som brødre. Muslim må hjelpe muslim.
Dette området kalles Afghanerbyen.
Noen ganger virker det som Peshawar er en forstad til Kabul.
Amir jan.
Velkommen.
Du er blitt mann.
General Taheris datter.
Hun er vakker.
Barn?
Vi prøvde, -
- men det ser ikke ut til at vi kan få.
Takk.
Hvor lenge har du vært i Pakistan?
I knapt et år. Jeg er ikke trygg i Kabul lenger.
Er Taliban så ille som de sier?
Verre. Mye verre. De lar oss ikke få være mennesker.
De har til og med forbudt drageflyging.
Jeg har noe til deg.
Hva er dette?
Se.
''Til Rahim Khan, som hørte på historiene mine -
- førjeg lærte å skrive dem ned.''
Dette er en stor ære, Amir.
Jeg vil ta deg med hjem til USA. Jeg kan finne en god lege til deg.
De finner stadig nye behandlinger.
Amir, Amir...
Amerika har fylt deg med sin optimisme.
Men det fins noe som heter Guds vilje.
Kom og sett deg.
Jeg fikk deg ikke til å komme hit for at jeg skulle klage på helsa.
Tilgi meg, Amir jan, for det jeg må fortelle deg.
Hassan er død.
Hvordan?
Jeg passet på huset til faren din etter at dere dro.
Men ingen av vaktmesterne jeg ansatte varte i mer enn et år.
Noen var uærlige, noen late.
Så for noen år siden dro jeg til Hazarajat.
Jeg tok Hassan og familien hans hjem til meg.
Farzana, kona hans, og Sohrab, sønnen.
''Rostam og Sohrab.''
Det var så godt å ha dem der.
Hassan vedlikeholdt huset.
Og Farzana laget mat. Alt var bra.
Veldig bra.
Men da helsa begynte å svikte...
Det fins ikke noe sykehus i Afghanistan som kan hjelpe meg, -
- så jeg kom hit.
Noen uker etter at jeg reiste, kom Taliban hjem til huset mitt.
Hassan sa til dem at han passet på huset for meg.
Men de sa han var en løgner og tyv, som alle andre hazara.
De beordret ham vekk derfra med familien sin innen solnedgang.
Hassan nektet å dra.
De tok ham med ut på gata og beordret ham ned på kne.
Så skjøt de ham i bakhodet.
Farzana løp skrikende ut og gikk løs på dem.
De skjøt henne også.
Og gutten?
Sohrab?
Han er på et barnehjem.
I Karteh Seh.
Hassan sendte dette til meg en uke før han døde.
Det er til deg.
Han lærte seg å lese og skrive.
Han ville ikke sende deg et brev før han kunne skrive skikkelig.
Amir...
Du må reise tilbake til Kabul.
-Jeg har skaffet en bra sjåfør. -Jeg kan ikke dra tilbake til Kabul.
Kan du ikke få noen her til å dra? Jeg kan betale for det.
Det står ikke på penger.
Du er historieforteller. En del av deg har alltid kjent denne historien.
Alis første kone var fra Jaghori.
Hva har det med saken å gjøre?
Etter fem år forlot hun ham, barnløs, -
- og giftet seg med en mann fra Khost.
Hun fødte den mannen tre døtre.
Skjønner du hva jeg prøver å fortelle deg?
Ali var steril.
-Men han hadde Hassan. -Oppdro ham, han var ikke faren hans.
Faren din elsket dere begge, fordi dere begge var sønnene hans.
-Og Sohrab... -Nei!
-Han er nevøen din. -Jeg tror deg ikke!
Jo, det gjør du. Det er det som skremmer deg.
Du sier -
- at far -
- i alle de årene -
- løy for meg.
Tenk.
Alt en mann hadde da, var sin ære, sitt navn.
Hvis det oppsto rykter...
-Han løy for meg. -Han løy for dere begge.
Og nå fins det en mulighet til å gjøre det godt igjen.
I den nådige, barmhjertige Guds navn, -
- Amir agha, med min dypeste respekt.
Min kone og sønn og jeg ber om at du er frisk, lever i Guds nåde.
Håper jeg en dag får brev fra deg og kan lese om ditt liv i Amerika.
Jeg prøver å lære engelsk. Det er et vanskelig språk.
Men en dag, agha... Jeg savner fortellingene dine.
Jeg har lagt ved et bilde av meg og sønnen min, Sohrab. En god gutt.
Vi lærte ham å lese og skrive, så han ikke blir dum som faren.
Og som han kan skyte med spretterten du ga meg!
Men jeg er redd for ham, Amir agha.
Vårt Afghanistan har avgått ved døden.
Godhet fins ikke lenger i landet og drepingen kan ikke unnslippes.
Dreping hele tiden.
Jeg drømmer om at Gud vil lede oss til bedre tider.
At sønnen min skal vokse opp til et godt menneske, -
- et fritt menneske, et viktig menneske.
Jeg drømmer om at blomster igjen vil blomstre i Kabuls gater,-
- at musikk blir spilt i samovarhusene -
- og at drager vil fly på himmelen.
Jeg drømmer om at du vender tilbake til vårt barndoms land.
Gjør du det, vil du finne en trofast venn ventende på deg.
Må Gud alltid være med deg.
Hassan.
Hallo?
Hei. Vekket jeg deg?
Nei. Er alt bra med deg?
Jeg må fortelle deg en historie.
Hva heter han?
Slutt å plukke på det.
Må jeg virkelig gå med det?
Vet du hva Taliban gjør med deg hvis de ser at du er glattbarbert?
Hva bringer deg til Afghanistan nå? Skal du selge din fars eiendom?
Jeg er ikke her for å selge noe. Jeg skal finne en gutt i Kabul.
En gutt?
Denne gutten? Denne hazara-gutten?
Ja.
Hva betyr han for deg?
Faren hans betydde mye for meg. Det er mannen på fotografiet.
Han er død nå.
Var han en venn av deg?
Han var broren min.
Jeg føler meg som en turist i mitt eget land.
Du har alltid vært en turist her. Du visste det bare ikke.
-Hva skjedde med trærne? -Russerne hogget dem ned.
Vet du hva de gjør?
Selger han beinprotesen sin?
Han kan få godt betalt for den. Forsørge ungene et par uker.
-Hva er den lukten? -Diesel.
Strømmen går hele tiden, så folk bruker aggregater.
Husker du hva det luktet i denne gata før i tiden?
-Kebab. -Lammekebab.
Skjeggpatrulje.
Hva går det av deg?
-Hva er det? -Du må aldri glo på dem!
Skjønner du?
Aldri!
-Vi leter etter denne gutten. -Beklager, jeg har aldri sett ham.
-Du så knapt på bildet. -Jeg kjenner alle barna her.
Han der ser ikke kjent ut. Hvis jeg nå kan få...
-Vi vil ham ikke noe vondt. -Han er ikke her, sa jeg. Gå nå!
Vi er ikke fra Taliban. Han vil bringe gutten i sikkerhet.
Jeg kjente Sohrabs far. Han het Hassan.
Det er håp for den gutten.
En sjanse til å komme seg vekk. Jeg kan ta ham med til Amerika.
Jeg er onkelen hans.
Det jeg nå skal fortelle er ikke hyggelig.
Jeg forteller det fordi jeg tror dere.
Dere ser desperate ut.
En representant for Taliban -
- kommer hit hver måned eller så.
Han har penger med seg. Ikke mye, men bedre enn ingenting.
Vanligvis tar han med seg en jente.
Men ikke alltid. Noen ganger velger han seg en gutt i stedet.
-Og dette tillater du? -Har jeg noe valg?
Du er lederen her.
-Det er din jobb å passe på barna! -Jeg kan ikke gjøre noe.
Du selger barn! Du er her for å beskytte dem!
-Ja, jeg er her for å beskytte dem. -Sett deg.
Og du, bror? Du kommer hit for å redde en gutt.
Ta ham med hjem til Amerika, gi ham et godt liv.
Det må virke heltemodig, hva?
Men hva med de andre 200 barna?
Du ser dem aldri igjen. Du hører dem aldri skrike om natta.
Jeg brukte sparepengene mine på dette barnehjemmet.
Alt jeg eide, solgte jeg for å drive dette gudsforlatte stedet.
Tror du ikke at jeg har familie i Pakistan eller Iran?
Jeg kunne ha flyktet, som alle andre.
Nekter jeg ham ett barn, tar han ti.
Så jeg lar ham få ta ett, og overlater til Allah å dømme.
Jeg tar imot de skitne pengene hans og kjøper mat til barna for dem.
Tror du at jeg bruker dem på meg selv?
Se på meg.
Se.
Hva skjer med barna han tar?
Noen ganger kommer de tilbake.
Som regel gjør de det ikke.
Hvem er han?
Hvordan finner jeg ham?
Gå til Ghazi stadion i morgen.
Du får se ham i pausen.
Det er han som holder tale.
Vennligst gå nå. Dere har skremt barna.
Stopp her.
Vi bør dra.
-Jeg må se på en ting til. -Ikke noe du husker har overlevd.
-Det er bedre å glemme. -Jeg vil ikke glemme lenger.
Vil du bli her?
Nei, men vi må.
Det er ham.
Brødre og søstre! Vi er her i dag for å håndheve sharia.
Vi er her for å håndheve lov og rett. Vi hører på hva Gud sier, og adlyder.
Og hva sier Gud? Enhver synder må straffes ut fra hvor stor synden er.
Det er ikke mine ord, ikke mine brødres ord, det er Guds ord!
Og hvilken straff er passende for den som bedriver hor?
Hvordan skal vi straffe dem som vanærer det hellige ekteskap?
Hva skal vi gjøre med dem som ikke adlyder Gud?
Hvordan skal vi svare dem som kaster stein på vinduene i Guds hus?
Vi skal kaste stein tilbake!
Min venn. Får jeg et ord med deg?
Vi har noe å diskutere med din bror.
En personlig sak.
Jeg venter i bilen. Dette er opp til deg nå.
Takk for hjelpen.
Er det noen der?
Jeg fikk beskjed om å komme hit.
Kom inn.
Takk.
Så myk.
Sett deg.
Sett deg!
Det må ha skjedd en misforståelse. Jeg kom for å møte vennen din.
Mannen som talte på stadion.
Han er opptatt. Du kan ta av deg det der nå.
-Nå vet jeg ikke hva du mener. -Ta av deg skjegget.
Et av de mer naturtro jeg har sett.
Ta av deg turbanen.
Kommer du fra Amerika?
Ja.
-Jeg leter etter en gutt. -Gjør ikke alle det?
Din venn skal ha brakt ham hit. Han heter Sohrab.
Jeg må spørre: Hva gjør du med den hora Amerika?
Hvorfor er du ikke her med dine muslimske brødre og tjener ditt land?
Jeg har vært borte lenge.
Er det et svar?
Ikke noe svar, sier de.
Jeg er her kun for guttens skyld.
-Vil du se ham? -Ja.
Kom her, gutten min.
Sånn en begavet liten hazara.
La oss være alene.
Jeg har lurt på hva som skjedde med din store Baba, forresten.
Trodde du at om du hadde løsskjegg, så ville jeg ikke kjenne deg igjen?
Jeg kjente deg igjen på stadion. Jeg glemmer aldri et ansikt.
-Assef? -Amirjan.
-Hva gjør du her? -Jeg? Jeg er hjemme.
Spørsmålet er hva du gjør her.
Jeg tar gutten med meg hjem.
Vil du ha mitt råd? Stikk av.
Det er det du kan best.
Ikke uten Sohrab.
Er gutten for god for landet sitt? Hva vet du om Afghanistan?
Du var ikke her da kommunistene skjøt mullaene våre og pisset i moskeene.
Landet var som et vakkert hus fullt av søppel.
Vi fjernet søppelet. Vi innførte lov og rett.
Jeg har sett loven deres og retten deres.
-Og jeg tar gutten med meg hjem. -Ja vel, da!
Men jeg sa ikke at du kunne ta ham med gratis.
Hold opp! Ikke mer, Agha. Slutt å gjøre ham vondt!
Legg den fra deg, hazara! Du får svi etterpå!
Legg den fra deg!
Få den ut!
Drep ham!
Dra hjem til familien din.
Er du Amir?
Rahim Khan la igjen denne til deg.
Hvor dro han hen?
Jeg spurte ikke.
Men han kommer tilbake?
Han har forlatt oss, mitt barn.
Spill kortene dine nå.
Sohrab?
Ta av deg skoene, bror.
Unnskyld meg.
Jeg trodde jeg hadde mistet deg.
Han pleide å komme og ta meg om morgenen før bønnene.
Jeg vil ikke at han skal ta meg mer.
Det gjør han ikke, Sohrab.
Jeg lover på tro og ære -
- at han ikke kan ta deg lenger.
Er foreldrene dine døde?
Ja.
Husker du hvordan de så ut?
Jeg traff aldri moren min.
Jeg husker hvordan far så ut.
Jeg begynner å glemme ansiktene deres.
Er det ille?
Her.
Noen ganger er jeg glad for at de er døde.
Hvorfor?
Fordi...
Fordi jeg ikke vil at de skal se meg.
Jeg er så skitten.
Du er ikke skitten.
Jeg skal ikke gjøre deg vondt.
Det er min kone.
-Jeg har savnet deg. -Og jeg deg.
Sohrab jan, dette er tanten din.
Vi har alle ventet på deg.
Klar til å treffe den nye familien din?
Kom igjen.
Liker du rommet ditt?
Du ser ikke så ille ut.
Jeg tror ikke han så på meg engang.
Gi ham tid.
Jeg strikker høyhalset genser til ham til vinteren.
Genserne de selger her holder ikke en måned.
Skal du fortelle oss hvorfor du tok denne gutten med deg tilbake?
-Hva slags spørsmål er det? -Mens du strikker gensere, kjære, -
- må jeg tenke på omdømmet til familien vår.
Folk vil spørre hvorfor en hazara- gutt bor hos datteren vår.
Hva sierjeg da?
-Du kan si... -Det er greit.
Generalen har rett. Folk vil spørre.
-Amir... -Det er greit.
Du skjønner, general sahib, -
- far lå med sin tjeners kone.
Hun fødte ham en sønn : Hassan.
Hassan er død nå.
Gutten som sover i naborommet er Hassans sønn.
Han er nevøen min. Det forteller du folk som spør.
Og én ting til, general sahib:
Du omtaler ham aldri mer i mitt nærvær som en ''hazara-gutt''.
Han har et navn.
Nemlig Sohrab.
Den var så realistisk. En fornøyelse.
Se på det.
Unnskyld meg et øyeblikk.
Jeg tar den dragen, takk.
Og så tar jeg denne spolen.
Liker du dragen?
Har jeg fortalt deg -
- at faren din var den beste drageløperen i hele Kabul?
Alle de andre guttene var misunnelige.
Han løp med dragene og så aldri opp på himmelen.
Noen sa at han bare løp etter dragens skygge.
Men de kjente ham ikke så godt som jeg gjorde.
Faren din løp ikke etter skygger.
Han visste bare.
Det var det hele.
Vil du hjelpe meg å fly denne?
Ja vel. Jeg må visst fly den alene.
Siste sjanse.
Opp med den!
Det er en bra drage, hva?
Vil du prøve?
Her.
Hold lina stram, Sohrab san.
Det er bra, Sohrab.
Dra! Dra!
Noen ypper visst til kamp.
Er du sikker?
La oss gi ham en lærepenge. Følg med, Sohrab.
Jeg skal vise deg et av yndlingsknepene til faren din.
En gammel teknikk: ''Løft og stup.''
Kom...
Kom nærmere...
Her kommer han! Nå skal vi ta ham, hva?
Se, jeg kuttet den!
-Klarer du ikke å holde den rett? -Unnskyld!
Skal jeg hente den dragen til deg?
Til deg - tusen ganger til!
Split & Resync: Xenzai[NEF]